Союзмултфилм представя
Базирано на приказка от Астрид Линдгрен
Дребосъче и Карлсон
- Боби, Боби!
Ела при мен! Какво казах?
При мен!
- Можеш ли да ми кажеш, моля, наистина ли трябваше да влезеш в битка?
Всеки спор може да се разреши с думи.
- Да, всичко е добре при вас. Ти, татко, имаш мамо...
А ти, мамо, имаш татко.
А аз нямам си никого. Никого, дори кученце.
- Извинете, мога ли да кацна тук?
- Ка... какво?
- Какво "какво"? Остави ме да кацна!
Не виждаш ли, че отслабвам?
- Кацайте тук, моля...
- Така...
продължаваме разговора.
- Как се казваш?
- Аз ли? - Ами не аз, нали? Ти.
- Дребосъче.
- Ох, Дребосъче... Дребос-...
Не! Трябва да е като така: казвам се Карлсон, който живее на покрива!
Добре?
Но ти можеш да ми се обаждаш просто Карлсон.
Здравей, Дребосъче! - Здравей, Карлсон!
- Ето така.
Да продължим разговора.
На колко години си?
- Седем. - Какво? Седем ли?
- А какво?
- А аз мислех, че осем.
Какво ме зяпаш? Няма ли да ме попиташ, на колко години съм аз?
- Ох! Извинявай, моля, на колко години си?
- Аз съм мъж в разцвета на силите си и толкоз.
- Да? А в какъв възраст настъпва този "разцвет на силите"?
- Ами... знаеш ли...
За това хайде да не говорим.
- Мога ли да натисна?
- Хайде, натисни!
Спри!
Имаш ли сладко? - Имам.
- Носи го.
Ето така.
- Да натисна ли отново?
- Натискай!
Дребосъче, с мен никога не е скучно!
- Какво правиш? - Паля се! Та нали съм палав!
- Но тя ще падне...
- Спокойствие, само споко-...
Тя падна! Честна дума!
- Тя падна, видя ли? Хоп и на пърчета! - И на пърчета!
Но интересно какво ще каже мамо?
- Мамо-мамо, това е обикновено нещо.
А и дори ще ти дам десет хиляди полилеи!
Хайде още малко да се попалим за сега, а?
- Представям си, колко ще бъде ядосан татко...
- Татко? А какво е с татко?
- Да? Аз отлитам.
- Спокойствие, само спокойствие.
- А какво се е случило тук?
- Е, нищо особенно! Най-обикновено нещо!
- Да, и ще донесе десет хиляди полилея.
- Няма да мине, братле. Трябва да носиш отговорност за поведението си.
- А не да обвиняваш някой Карлсон. - Ето, правилно, татко!
Ела да тръгваме на кино, иначе ще закъснеем.
Ти пък!
- Чуй ме, мамо...
Когато бацето ми ще порасне, ще се ожени, ще умре...
Ще се наложи ли да се женя за неговата стара жена?
- Защо бе? Защо да е така?
Ами нали ми давате старите му пижами, кънки, колелото...
Всичко останало...
- Обещавам ти, че ще те отърва от старата му жена.
- Това, разбира се, е добре. Ама честно речено...
бих предпочел да имам кученце, отколкото жена.
- Спокойствие, само спокойствие. - Карлсон!
Карлсон! - Здравей, Дребосъче!
- Колко чудесно, че долетя тук. - Разбира се е чудесно!
- Карлсон, мамо ми забрани строго-нащрек да... ами... пипам сладко.
- Ох, колко си гаден!
Когато най-болният човек в света вземе 2-3 лъжици сладко... ох!
- Болен ли си?
- Абе имам най-високата температура в света!
Да, ако искаш да знаеш.
Знаеш ли какво?
Трябва да ми станеш майчице.
- Чуй, според мен не си болен. - Не, болен!
- Не. - Болен ти е казано!
- Не болен! - Колко си гаден!
- Не мога ли да се разблея като един нормален човек?
- А ти искаш ли да се разболееш? - А ти сякаш не искаш?
- Не.
Всеки го иска! Лежиш си и...
Чуй, хайде да летим до мен! Ще си легна, а ти ще питаш как съм.
А аз ще ти кажа: "аз съм най-болният човек в света
и не ми трябва нищо друго. Освен, ами може би, някоя огромна торта...
планина от шоколад и, може би, някаква голяма торбичка на бонбони.
"Аз съм горе при Карлсон, който живее на покрива"
- Е-е-ей! - Какво, какво?
- Какво "какво"? Нищо. Летим.
- Чуй, забравил си сладкото! - Не, аз го взех.
- Взел? - Взех.
- Чуй, оставил си бонбоните! - Не бе, ето ги!
- Не натискай вратът. Не натискай вратът.
"Карлсон, който живее на покрива"
Добре дошъл, скъп приятел Карлсон! Ами влизай и ти.
Ох, цялата ми шия си я отседял!
Ох, забравих! Нали съм най-тежко най-болния в света, най-тежко...
Какво си седиш? Нали си искал да ми бъдеш родна майчица!
- А имаш ли някакви лекарства? - Какви лекарства?
Нали си донесъл всичко от вкъщи. - А това помага ли?
- Започвай и ще видиш! О, аз съм най-болният, най-болният човек...
- Как е?
- Остана ли още малко сладко? - Не, няма сладко.
- Въобще няма?
Нито капчица? - Не.
- Жалко.
Чудо се случи! Приятел спаси живота на приятел!
Нашият скъп Карлсон сега има нормална температура,
и има право да е палав.
- Чуй, Дребосъче, хайде да се поразхождаме по покриви!
- А защо? - В търсене на приключения!
Спокойствие, само спокойствие.
Времето днеска е много удачн-...!
Тихо бе! Тс-с-с!
Погледни наляво. Виждаш ли двама идват? Знаеш ли кои са те?
О, брат, това са мошеници.
Те замислят зловещо престъпление на покрива. Уплашен ли си? Аз не.
Ето, казах ти.
Какво да правим?
Започваме възпитателна работа!
Сега ще видиш най-добрият призрак с мотор! Диво, но симпатично.
Какво крещите? Наоколо хора си спят! - Майко! Оле-ле-ле!
- Спокойствие, само спокойствие!
Сега ще ве изпреваря! Ето тогава ще се посмеем!
Остави прането! Остави ти е речено!
Чуй, Дребосъче, знаеш ли кое е най-доброто средство от мошеници?
Призраци, разбира се.
Дребосъче, пожарникари пристигнаха да те вземат! Ей ги, катерят се.
Оф, знаеш ли, веднъж толкова ми се прииска да си тръгна...
А и вече закъснявам! Отдавна трябва да си спя.
Жив и здрав да си, Дребосъче. Отивам си.
Дребосъче, Дребосъче, толкова ни изплаши!
- Защо се притеснявахте? - А как иначе?
Помисли сам: какво би било, ако си паднал от покрива? Хубаво ли?
Какво би било, ако те загубихме? - Тъжно ли ви би е било?
- Да, много тъжно.
Нали разбираш, че за никакви съкровища
не бихме искали да се разделим с тебе.
- Дори за сто хиляди милиони? - Да, дори за сто хиляди милиони.
- Означава ли, че съм толкова скъп? - Разбира се, глупчо!
- Татко, татко!
- Защо не спиш? - Татко, не се страхувай.
Значи така, ако наистина струвам сто хиляди милиона...
мога ли да вземе само малко пари в брой да си купя мъничко кученце?
- Относно кученце, аз ще ти кажа...
- Моля?
Изглежда, че ще живея целия си живот ето така, без куче.
- Само помисли!
Осем години преди си се появил в този свят ето такъв мъничък.
- Татко, а куче няма...
- Боже мой! Спокойствие, само спокойствие...
- Долетях за твоя рошен-... Ами, рожден ден а ти си несчастен.
- Здравей, Карлсон!
- Здравей, Дребосъче! С какво ще почерпиш?
- Със торта. - С какво е тортата?
- Със осем свещи. - Е не, не ям това.
Какво е това? Една торта и осем свещи.
По-добре е така: осем торти и една свещта! Не е ли?
- Вярвай ми, Карлсон, щастието не се прави от торти.
- Луд ли си? От какво друго? - Няма да ми подарят куче.
- Какво? Куче ли?
А мен? Дребосъче, но аз съм по-добър от куче, не съм ли?
- Извинявай, Карлсон, само за минутка...
Какво... какво е това? Кученце ли?
Куче! Куче!
Карлсон! Карлсон, подаряват ми куче!
Карлсон?... Карлсон, къде си?...
Край
Превод и субтитри: Жукороп Декември 27, 2021